Az elmúlt századokban a másik nagyszabású házi teendõ az úgynevezett, 1-2 havonta megejtett nagymosás (szapulás) volt. Ennek leírásával a nagycsaládok édesanyjainak, nõtagjainak szeretnék emléket állítani. A névtelen hõsöknek, akik családtagjaiknak szentelték életüket.
Az elmúlt századokban a másik nagyszabású házi teendõ az úgynevezett, 1-2 havonta megejtett nagymosás (szapulás) volt. Ennek leírásával a nagycsaládok édesanyjainak, nõtagjainak szeretnék emléket állítani. A névtelen hõsöknek, akik családtagjaiknak szentelték életüket.
Nem volt könnyû a nõknek 8-10 gyermek után, (ne felejtsük, abban az idõben fogalmuk sem volt, mi az a „pampersz”, nem is gyõzték volna), nehéz testi munkát végzõ férjük és a maguk elpiszkolódott, szennyes ruhanemûiket rendben, tisztán tartani. Az egyszerû emberekre gondolok, akik maguk készítették kenderbõl, lenbõl szõtt lepedõiket, asztal- és ágynemûjüket, ingeiket, lábravalóikat stb. (Fényûzés volt, ha gyapotot is használhattak.) Ezek a holmik kézi mosással nem tisztultak eléggé, hiába használtak bõven házi szappant. Ezért volt szükséges az idõnkénti szapulás. Ez a munkálat általában 2-3 napot tartott.
Szinte minden nagycsaládnak volt szapulódézsája, s ha nem volt, egymásnak kölcsönöztek a többi kellékkel együtt. Gyakori volt az úgynevezett kaláka, egymás megsegítése.
Korán reggel a beáztatott szõttest dézsába rakták. Ez kb. 100 l-s nagyságú faedény, aminek alul, oldalt volt egy csapja. Erõs padra állították úgy, hogy a csapon kifolyó lúgot felfogják, és újramelegítve ismét a felsõ sorra töltsék szép lassan. A lúgot bükkfahamuból fõzték - amit elõbb megszitáltak - a katlanban, üstben, több 10 liternyit. A erõs lúg átjárta a szennyet, oldotta, egyben természetesen fertõtlenített.
Másnap a dézsát a még meleg ruhákkal szekérre rakták, meg a sulykolópadot, sulykolókat. (A sulykot legények faragták kemény fából, tulipán formája volt, meg nyele. Több-kevesebb faragott cifraság is díszítette, ami a leány iránti vonzalmat tükrözte. Több emberöltõt is kibírt ez az igazán õszinte ajándék.) A sulyok hossza körülbelül 40-45 cm nyelével együtt, a szélessége 20-23 cm volt.
A víz partján kavicsos részt kerestek, ahol a krisztálytiszta pataknak nem volt erõs a sodrása. Ide beállították, rögzítették a padot, padokat, s jöhettek a sulykolók. A térdig vízben álló asszonyok rendre kivették a ruhákat, vízbe mártva megrázogatták, rá a padra, aztán csihi-puhi, addig potyolták, meg-megfordították, amíg tiszta víz nem jött belõle! Ha az idõ engedte, ki is terítették a közeli tiszta, füves rétre, estig nagyjából megszáradt.
Nyáron kellemes munka volt. Mi, gyermekek örömmel „segítettünk”, játszottunk a langyos vízben, halacskákat fogtunk, homokvárat építettünk.
Hûvös idõben a hideg víz reumát okozott... Valahányszor bekapcsolom az önmûködõ mosógépem, mindig tisztelettel gondolok azokra a nõkre, akik annyi áldozatot hoztak szeretteikért.
Milyen jó, hogy napjainkban a technika fejlõdése megment az ilyen kimerítõ munkától.
Írásomat megtoldom egy magyarláposi nótával, amely bizonyos mértékben kapcsolódik a mosáshoz:
Kimosom a zsebkendõmet tiszta fehérre,
Nem is adom akármilyen legény kezébe.
Annak adom, kit igazán szeretek,
Akivel az esküvõre mehetek.
Sárgarépa, petrezselyem, kukoricaszár,
Jaj, de csinos, de takaros a láposi lány.
Körös-körül szalagos a köténye,
Rá sem néz az akármilyen legényre!
Özv. Csornainé sz. Breuer Erzsébet
nyugalmazott tanítónõ, Magyarlápos
(Bányavidéki Új Szó)
Gyors és megbízható hitel ajánlat Gyorsan és hatékonyan szeretné megoldani pénzügyi helyzetét, vagy minden kötelezettségét (...)
Gyors és megbízható hitel ajánlat Gyorsan és hatékonyan szeretné megoldani pénzügyi helyzetét, vagy minden kötelezettségét (...)
Súlyos kölcsönök magánszemélyek között Súlyos kölcsönök magánszemélyek között Helló Egy nemzetközi pénzügyi intézmény (...)
adj fel hirdetést
VÉLEMÉNYEK, cikk kommentek