Mindnyájan tudjuk, milyen fáradtságos a mai dolgozó nõ élete. Helyt kell álljon mint feleség, anya, háziasszony, az élet minden területén. Bizonyítania kell, hogy semmivel sem tehetségtelenebb, mint a párja: úgy is, mint vezetõ, vagy beosztott, fizikai, vagy szellemi munkás.
Nem is tudjuk felmérni, milyen nagy segítségünkre van, hogy csak betérünk az áruházba és válogathatunk a különbözõ minõségû kenyerek között.
A múlt század elején a férfi el kellett tartsa családját, a feleségnek volt bõven tennivalója otthon, a nagycsaládban. Ezek közé a fáradtságos munkák közé tartozott az egész hétre sütött Kenyér, ami nélkül elképzelhetetlenek voltak a hétköznapok.
Már kicsi gyermekkoromban ott lábatlankodtam hajnalban nagymamám körül, amikor kenyérsütéshez készülõdött. Késõbb segítségére is voltam, egyben ellestem a folyamat titkait...
Sütés elõtti este kovászt készítettünk, amit elkevertünk a liszttel, konyharuhával letakarva szobahõmérsékleten tartottunk reggelig. Másnap hajnalban krumplit hámoztunk, enyhén sós vízben puhára fõztük, majd leszûrtük, a fõzõvizet félre tettük, a krumplit jól összetörve a kovászos liszthez kevertük. Ha szükséges volt, friss élesztõt fokozatosan adagolva a lehûlt fõzõvízzel és szükség szerinti langyos, enyhén sós vízzel összedagasztottuk, hogy rugalmas állagot kapjunk. Nagymamám jó fél órán keresztül dagasztott, amíg ,,gyöngyözött a mennyezet”, azaz a homloka izzadni kezdett. Úgy két órán át letakarva kelni hagyta a tésztát. Közben begyújtott a kemencébe jó száraz bükkfával. Ez nekünk, gyermekeknek külön élmény volt. Mikor a tészta körülbelül duplájára dagadt, ,,kiszaggatta”. Sásból font szakajtót kibélelt lisztezett szalvétával, ebbe rakta a kenyérnekvalót. Minden sütéskor három nagy kenyér, egy cipó és réztepsibe málékenyér készült, mindnyájunk örömére. Körülbelül még egy órát kelesztette a szakajtók ,,tartalmát”. Eddigre a kemence jól átforrósodott, mert a tüzet állandóan táplálni kellett. Hõmérõ nélkül tudta, mikor megfelelõ a hõfok. Az úgynevezett ,,varizsálóval” félrehúzta a parazsat, a sütõlapátra káposztalapit helyezett - télen szárított lapit tett -, a kiszaggatott, átformált tésztát ,,bevetette”. Jól tudta, hogyan kell a kemenceajtót légmentesen bezárni, azt is, mikor lehet a sült cipót kivenni, hogy a 3 nagy kenyér még átsüljön.
Eközben az én feladatom volt, hogy a dagasztóteknõ oldalán maradt tésztát lekaparjam, összegyúrjam, kis rudacskákat formáljak belõle, amibõl nagymamám kis madárkákat alakított. (egy-egy borsszem volt a szemük.) Ezeket is kisütötte. Még lángosokat is, ez volt ám a finomság friss tejföllel, melegen!... Milyen kár, hogy a mai gyermekek ezeket az örömöket nem ismerik, csak a ropit stb. A málékenyér volt a másik kedvenc, mézzel kenve. Egyikünknek sem volt ilyen-olyan emésztõszervi problémája..., mégsem.
Amikor kisült a három nagy kenyér, nagymamám sütõlapáttal rendre kiemelte azokat. Puha kefét enyhén sós vízbe mártott, a héjukat lekente. Szalvétával kibélelt tiszta teknõbe rakta. Ez a nagycsaládnak egy hétig elég kellett legyen, mert üzletbõl csak vasárnapra vásároltunk úgynevezett ,,pékkenyeret”. (Ez fehér volt, míg a saját sütésû barna, krumplis és egészségesebb.)
Nagyon fontos, hogy alaposan kidolgozzuk a tésztát, jól kikelesztve nem reped meg.
Ki lehet próbálni!
Sok sikert kíván szeretettel:
Özv. Csornainé sz. Breuer Erzsébet ny. tanítónõ Magyarláposról
Bányavidéki Új Szó
Gyors és megbízható hitel ajánlat Gyorsan és hatékonyan szeretné megoldani pénzügyi helyzetét, vagy minden kötelezettségét (...)
Gyors és megbízható hitel ajánlat Gyorsan és hatékonyan szeretné megoldani pénzügyi helyzetét, vagy minden kötelezettségét (...)
Súlyos kölcsönök magánszemélyek között Súlyos kölcsönök magánszemélyek között Helló Egy nemzetközi pénzügyi intézmény (...)
adj fel hirdetést
VÉLEMÉNYEK, cikk kommentek